La pluja desferma la nostàlgia. Des de la finestra de Gabriel Payà veig passar els paraigües, cau la pluja, el dia és gris i el calendari religiós em du una onomàstica, Sant Rafael o Rafel —l’arcàngel que, junt a Gabriel i Miquel, és lloat per les tres religions monoteistes i que s’invoca especialment en defensa del nóvios, és sanador de malaties i ferides i garantia dels viatges exitosos—, nom relativament freqüent al nostre entorn. Jo mateix, sense pensar-ho massa, compte amb cosins, oncles, amics i molts coneguts —feminitzeu-ho també— que duen eixe nom. Felicitat a totes i tots ells, incloc tambe els Gabriel i els Miquel. Però Sant Rafael per a mi és sobretot un carrer, on vaig nàixer i em vaig criar, després d’un breu parèntesi per Elda que, per cert, no recorde. Sant Rafael és mons pares jóvens; la modesta casa pairal que fa cantonada —el 16—; la iaia Angelina; el carrer costerut de terra i ple de regalladors; la tia Amanda; la font en la cruïlla amb el carrer Agost; el iao Vicent; el colomer de la terrassa; el tete Lisardo; el portalet, la portilla i el portó de la casa; els amics Juan Alfonso i Luis; el canterer de l’entrada; els ocells de Luis “el Pajarillo”; sa mare Teodora; les escales empedrades devers l’arc del castell; Dolores la Pia; els Capotillos… i el dia de la festa de Sant Rafael, hui fa quaranta-huit, quaranta-set, quaranta-sis, quaranta-cinc… anys.
![La plaça de Dalt. Al fons la boca del carrer de Sant Rafael a l'any 40(Autor: Helios Villaplana). La plaça de Dalt. Al fons la boca del carrer de Sant Rafael a l'any 40(Autor: Helios Villaplana).](https://www.petreraldia.com/wp-content/uploads/2009/09/any-40_autor_helios-villaplana.jpg)
Al llarg del setembre la iaia Angelina arreplegava els donatius de les veïnes per a la festa. Anava de casa en casa o, millor encara, li’ls portaven a la nostra aprofitant els llegendaris cafés amb pastetes i galetes que totes les vesprades reunien al “quartet” múltiples visites femenines , de més de cinquant anys i de dol, la majoria.
Amb eixos diners, que la iaia guardava en una tassa, es finaçava la festa: missa pel patró, dolçaina i tabalet, faves bollides, palomes i altres licors, coets i… la inoblidable traca de caramels que recorria tota la costera de Sant Rafael. Els xiquets ho passàvem molt bé amb la traca: la corríem i agafàvem els caramels. Jo, sincerament, no triumfava mai en aquella lúdica ocupació. Era menudet encara, una miquiua covard i li tenia por als trons. Sempre, però, hi havia amiguets solidaris que me’n donaven un, de caramel.
És un record meravellós. Després venia la Mare de Déu amb les Carasses —prohibides dictatorialment aviat i que només recorde boirosament—, amb tot no hi havia res de comparable a la festa tardoral del meu carrer de Sant Rafael. El pas de la tardor a l’hivern era altra cosa: la Immaculada Concepció amb la fira d’Elda, Nadal i Reis. Açò, però, és una altra història.
Em faig vell. Torne a la pàtria de la infantesa. Les altres cada volta m’interessen menys.
No entiendo el comentario de este señor ni a santo de que. Pepegafas, ocultándose en un poco original pseudónimo, increpa al Sr. Brotons sobre un tema que no tiene nada que ver con el buen artículo en el que se evoca, a propósito de una fecha concreta, el pasado de una calle del barrio antiguo. ¿Que pintan aquí Zapatero y sus hijas? ¿Quien ha inducido a Pepegafas a odiar tanto a los socialistas y lo que representan? Porque de su corta inteligencia eso no ha salido, está claro. ¿Por qué habla en un tono tan insultante de dos adolescentes? y, por último, ¿Se habrá leido el artículo de Vicent Brotons? Lamentable que Petrealdia.com permita comentarios tan fuera de lugar como el de este señor, ¿A ver si está publicación en red acaba convirtiendose en otra cloaca virtual como es Bitrir? Por el bien de la información y la cultura espero que no.
Realmente no tiene ningún sentido el comentario de PepeGafas y me sumo al anterior, ¿se ha leído el artículo? No es este lugar para decir tonterías, espero que eliminen el comentario
Bueno, parece que esto no es una cloaca virtual. Alegrémonos.
P.D.: No he leído el artículo infamante de ese individuo, pero me lo imagino.
Leí el comentario de ese tal PepeGafas y la dura respuesta de Raúl. A mi me ocurre lo mismo que a Raúl, creo que no había leido mi artículo. En cuanto a considerar Petrer al dia con el termino «cloaca» me parece fuera de lugar. Creo que fue producto de su cabreo y perplejidad. Yo mismo estuve al punto de contestarle a PepeGafas, me lo pense dos veces y confie en el buen criterio de Petrer al dia. Y no fallaron. Petrer al día, que admite con muy buen criterio las polémicas correcta e incluso vehementes, no facilitará nunca su espacio para el insulto fácil. Es una revista digital que se está ganando el prestigio por su seriedad dia a dia. No com otros espacios cibernéticos que operan impunemente en la localidad.
Enhorabona, Vicent. Aquest article m’ha despertat sentiments llunyans, quasi oblidats. Ha estat molt gratificant llegir-te. Gràcies pel teu treball.